Tidigare:
-Var är vi? -På Brakebills universitet.
Du har erbjudits att skriva ett antagningsprov till högre studier.
-Du bestod tyvärr inte provet. -Får jag börja om?
Jag hör en röst. Alla andra brusar, men han är klar och tydlig.
-Hörde du Besten? -Jag blev lurad.
Stanley. Jag är din mentor. Resenärer är sällsynta.
-Var är vi? -I Ingenmanslandet.
-Jag måste prata med dig om Joe. -Joe? Åh, jag älskar Joe!
-Så du hittar i Ingenmanslandet? -Hur kan jag stå till tjänst?
Vi tänjer på gränserna. Vi är de bästa magikerna vi känner till.
Silver kan flyga till månen, Menolly är döende, Bender kämpar på.
-Du försöker... -...frammana en gud.
Jag är med i Ordern. Bibliotekens väktare i Ingenmanslandet.
Den största kunskapskällan. Här är den.
Vänta, Martin... Står det något om Besten i den?
Gå tillbaka till när du kom på dem när de gökade.
Vi kastade en besvärjelse. - Vi räddade i alla fall ditt liv.
Det kan finnas en lösning. Ett vapen. Om vi hittar det, kan vi döda Besten.
El! Herregud, klockan är elva på förmiddagen.
-Jag lyssnar. -Martin är desperat.
Plover lärde sig att förändra sitt utseende. De nya besvärjelserna-
-gjorde att han kunde följa efter Martin in i Fillory.
Martin hade fått ett tips om en förtrollad kniv, Lejonet.
"Kraftfull nog att skära igenom själva magins väv."
Den kan döda en gud och därmed även en oövervinnelig mutantmagiker.
-Han gjorde även Jungfrukniven. -Jag älskar den snubben.
Ja, Martin frågade knivmakaren om han kunde göra en kniv och han sa...
"Ja, det kan jag."
-Vad hände sedan? -Det står inte mer.
Det hände ingenting. Hade Martin dödat Besten, hade vi suttit här, då?
Jo, men grejen är...
"Föga anade Martin att kniven skulle förbli gömd i många årtionden."
Det är möjligt att den ligger och väntar på oss någonstans.
I Fillory, ja.
-Stället där Besten håller hus. -Med andra ord: glöm det.
Hör ni, jag har en galen idé.
Varför lämnar vi inte bara tillbaka knappen till Plover?
-Det är nog inte en så bra plan. -Det är en skitkass plan.
Jag vet inte. De där Ingenmanslands- skurkarna jobbar för Besten.
Om vi ger dem knappen, får Besten det han vill ha-
-och lämnar oss därför sedan i fred.
Att lämna nyckeln till multiversum till ett monster är ju en bra idé.
-Hellre det än att bli dissekerad. -Knappast.
Förhindrar han resor till Fillory, så är jag fortfarande ett problem.
Du kan gömma dig nästan var som helst i universum.
Vi andra har inte den lyxen-
-så förkasta inte vår enda semifungerande idé.
Sluta. Vi alla påverkas av det här.
Vilka röstar för att ingå ett avtal?
Ledsen, men det är det enda rätta.
-Du verkar fortfarande hängig. -Penny har varit borta i en vecka.
Det är en timme i Ingenmanslandet. Det betyder ingenting.
-Tänk om det fungerar? -Då lämnar Besten oss i fred. Toppen.
Du är bara uppriven för att du kanske aldrig får åka till Fillory.
Varför skulle jag vilja dit?
Den barnantastande demonen som skrev mina favoritböcker vill döda oss.
Kom nu, vi är sena.
Åh, herregud...!
Nej!
El! Snälla du, vakna!
Vad har hänt, Margo?
Vi borde ha lyssnat på dig, Q.
Ni tror att ni gömmer er, inte sant?
Alice...!
Sov sött, Quentin Coldwater.
Vi kör aldrig den besvärjelsen igen.
-Är du okej? -Jag är bara lite skakis.
Jag tycker inte om att dö.
Du är Margo. Du är enastående.
Du är påverkad av en sannolikhetsbesvärjelse.
-Jag är enastående, eller hur? -Ja.
Vad råkade du ut för?
Besten slet huvudet av mig. Så mycket för att förhandla om min frihet.
Det var en återvändsgränd.
Jag avskyr att påpeka att jag sa det. Men vet ni vad?
Det gör jag faktiskt inte. Jag avskyr inte det.
Det här är den sista. Den är död.
Vi lär oss ingenting nytt. Besten återkommer i alla scenarier.
En gång dog inte alla. Det var när vi reste till Fillory.
Nej, allt blev vitt. Det är inte nödvändigtvis bättre.
-Jag håller med Quentin. -För att ni har sex, ja!
Seriöst. På åtta försök har vi dött sju gånger, en gång mystiskt.
Jag tror faktiskt inte att vi har något val.
Jag väljer att dra härifrån.
Hej, gamle vän. Det var ett tag sedan.
-Säg att du har saknat mig lite. -Dra åt helvete.
Jag ska gå rakt på sak. Du kommer att överlämna dig till mig.
Gör det nu, eller när du har blivit så galen att ingenting återstår.
Jag kommer att göra ditt liv väldigt högljutt.
Så här är det, människor tillbad gudar jämt och ständigt.
För att få kraft att göra saker vi aldrig skulle drömma om.
De är den största källan som finns, eller de var i alla fall det.
-Frågan är... -...var fan de håller till nu?
Precis. Ingen har talat med en gud på hundratals år. De försvann.
Jag tror att vi kan kontakta dem och få den hjälp de brukade ge folk.
-Tiden är inne, Richard. -Hur ska vi kontakta dem?
Vi människor är inte deras enda barn.
Det finns andra som är äldre, och som kanske vet mer.
Magiska varelser.
Vadå? Som typ vampyrer och enhörningar?
Jag tror att enhörningar är en myt, men ja.
Hittar vi någon tillräckligt högt i hierarkin-
-så kanske de minns tiden när gudarna samtalade med människorna.
-Det finns många av dem här i stan. -Ja, för de vill utnyttja oss.
Du har rätt. Många av dem kan bara hungra, törsta och gömma sig.
Det är en näringskedja. Vi får arbeta oss uppåt-
-tills vi hittar någon som kan hjälpa oss kontakta dem.
-Hur länge har du hållit på? -Ganska länge.
Jag ska inte ljuga, det har varit tufft. - Visa dem, Bender.
Det är mest värdelösa pundare, men ibland kan de leda en vidare.
Efter att de har tjatat hål i huvudet på en i typ tolv timmar.
Ledtrådarna brukar ofta rinna ut i sanden-
-men jag tror att vi har ett ess i rockärmen nu.
-Julia. -Va?
Bönen jag gav dig fungerar inte för alla.
-Du är den första som lyckats. -Jag förstår inte.
Du kommer inte att gilla det här, men jag satte dig på prov.
Varför det? Jag är varken religiös eller något annat.
Vi vet inte varför vissa människor är berörda av Gud.
Det finns varken rim eller reson. Karma. Gener. Tur.
Men det är du, Julia.
Jag tror att om vi skickar ut dig på jakt, så får vi se på resultat.
Jag vet inte, Penny var tydlig.
-Vad planerar vi? -Ingenting ännu.
Vi pratar om att vi alla lär dö innan vi når fram till Fillory-
-för Ingenmanslandet är fullt av legosoldater.
-Det låter som ett problem. -Vi behöver riktig stridsmagi.
Det är ju olagligt. Jag driver med er, jag är med.
Jag är också med. Jag hörde ordet "olagligt".
En lapp från expeditionen, Alice. Någon har visst sökt dig.
Lugna dig, mamma. Jag hör inte vad du säger.
Han har gjort vad? Jag är verkligen ledsen.
Jag måste gå. Jag ringer så snart jag kan.
Det gällde Joe. Han har begått självmord.
-Va? -Jag måste prata med Penny.
Mamma säger att han hörde röster. Det blev allt värre.
Att rösterna hotade honom.
Han är resenär, eller han var det, och jag tyckte att...
Jag vet vad hennes vän råkade ut för. Det är Besten.
-Helvete. -Jag har läget under kontroll.
Han kanske ger sig på just er för att ni är som vandrande knappar.
Tror du inte att jag vet det?
Förlåt, jag... Jag borde gå.
Vart ska du ta vägen, Penny? Vi kan hjälpa dig på något sätt.
Förlåt, men det är någon jag måste prata med.
-Är du här, Stanley? -Penny!
-Jag undrade när du skulle dyka upp. -Har du också hört honom?
Han vet allt som finns att veta om mig.
Min sons hemadress. Han kan beskriva min sondotters alla fräknar.
Han ger sig på oss för att vi kan höra honom, för att vi kan resa.
Han vill spärra alla vägar in och ut till sitt fort.
Som om jag skulle vilja resa till en blå delstat, eller andra världar.
-Vad ska vi göra? -Jag har en plan.
-Och han kan inte stoppa mig. -Vad är det för plan?
Vänta och se, och lita på mig.
Det fjärnar hela hans övertag. Han kan inte få mig att göra något alls.
Var har du hittat den? Är den från andra världskriget?
Jag snubblade över den i en låst låda på Sunderlands kontor.
Min japanska är ringrostig, men jag tror att det står majikku misairu.
Magisk missil? Det är som hämtat från "Drakar och demoner".
Jaha, okej.
Kan ni...? Okej, flytta er.
Din Popper 43 funkar inte.
-Och om vi beväpnar oss? -Va? Nej.
Nej, Fillory är ett ofördärvat, icke-industrialiserat samhälle.
Ja, högst ofördärvat. Det har tagits över av en mutant som ofredar barn.
Det är inte Fillorys fel.
Okej, vi kör den gamla skolan. Hur bra är du på att använda bredsvärd?
-Det borde ha fungerat. -Kunde, borde, skulle...
Vi har väl alla använt oss av stridsmagi förr, inte sant?
-Eliot, du... -Vred nacken av Mike? Ja.
Det var chockerande enkelt. Jag kan inte förklara det.
-För min del kom det naturligt. -Vem lärde dig det?
Jag vet vem vi måste prata med.
I kväll, Penny. Annars dödar jag flickan i fängelsehålan.
Quentin.
Nej. Vad det än gäller, nej.
Vi behöver din hjälp. Vi försöker hitta ditt ex.
Snälla, Penny. Jag vet, men det är verkligen viktigt.
Det känns fel att utföra spegelmagi här.
-Koncentrera dig. -Det fungerar inte!
Hon är en skicklig magiker och vill inte bli hittad.
-Du vill inte hitta henne, men... -Spegelbilden förändras.
-Varsågoda. -Följ med oss, Penny!
Jag känner igen stället.
Det är Julias lägenhet.
Jäklar...
Okej.
Hej. Får vi komma in?
Julia kommer tillbaka först om ett par timmar.
-Vi vill faktiskt prata med dig. -Okej.
Snälla, ge honom det han vill ha!
Det är en galet dum idé.
Man ger sig inte på någon som är starkare på hans hemmaplan.
Vi vet. Vi har en plan för Besten, men måste kunna ta oss till honom.
Risken är stor att man blir rånad i Ingenmanslandet.
Jag beklagar, men jag kan inte lära er det.
De flesta kan inte hantera stridsmagi mer än vid extrema tillfällen.
-Typ när en unge är fastklämd. -Men du kan utföra det när du vill.
-Jag har studerat det i många år. -Ge oss en snabbkurs.
Visst. Meditera varje dag i typ ett årtionde.
Kanaliseringen måste vara 100 procent ren.
Skitbra. Då kan vi bara stå här och se dumma ut.
Det finns en grej som naturhäxor använder sig av.
-Men jag rekommenderar det inte. -Okej, vi lyssnar.
-Hon blöder så lätt, stackaren. -Herregud!
Jag rörde henne knappt.
Du...
Jo...
Jo, du...
Hur är det med Julia?
Varför bryr du dig ens efter det hon gjorde mot dig?
Okej, det är inte din sak. Det är inte så det fungerar.
Bryr man sig om någon slutar man inte med det så snart de gör ett misstag.
Du kan väl bara erkänna att du vill fråga mig om Penny?
Okej, då. Julia mår bra. Jättebra, faktiskt.
Vi jobbar med något som kan hjälpa många människor, så det är bra.
Okej, nu så... Mår han bra?
Ja. Han är mer missmodig än annars, men...
Inget rår på Penny. Han är lika tålig som en kackerlacka.
-Du kan avsluta det. -Håll tyst.
-Bara gör slut på det. -Tyst.
Håll käften, för fan!
-Okej. -Snälla, hjälp mig.
Du borde tacka Alice Quinn. Hon hittade dig.
-Bara läxa upp mig nu. -Jag har tagit en överdos en gång.
Nej, två, om man räknar när jag åt så mycket Prozac-
-att jag utvecklade tardiv dyskinesi, men det var en olycka.
Cracket däremot, det var en riktig överdos.
Har ni rökt crack?
Jag har gjort saker som skulle skrämma slag på dig.
Berätta för mig vad som händer.
En röst från en annan värld är förtjust i resenärer.
-Det är ett angrepp, alltså. -Det kan man lugnt säga.
Fäst det här vid nackbasen.
Det blockerar flödet till huvudet, som en damm.
-Kunde jag inte fått det tidigare? -Det är inte godkänt.
Det minskar hjärnans förmåga att försvara sig.
Det är bara en tillfällig lösning tills vi hittar något bättre.
-Jag har inte tid med det här. -Penny.
Du kommer aldrig att ha ett riktigt hem.
Du kommer aldrig att ha en riktig familj.
Dina förmågor kommer att beröva dig det om och om igen.
Så när någon bryr sig om dig och räcker ut en hand-
-så lägg ner attityden och ta emot det som erbjuds medan du kan.
Vi buteljerar våra känslor. Bokstavligen.
Vi bör inte använda det mer än tre timmar åt gången.
Det är för påfrestande för systemet.
Det är ansträngande när känslorna återvänder.
Ja, ja, finn inte styrka i flaskan.
-Men vi får leka lite med stridsmagi. -Jag gillar inte det.
-Det är perfekt. -Jag sa bara att jag inte gillar det.
-Oj, du är... -Snygg för att ha fått hjärtstopp?
Vad kan jag säga? Jag har goda gener.
-Vad är det? -Hur så? Du vill ju inte veta av oss.
Jag har ändrat mig. Jag reser till Fillory på ett villkor.
Tjejen du såg i fängelsehålan?
-Ja, vi räddar henne. -Då säger vi så.
Det här känns inte som ett ställe där någon vet något.
Gubben sägs vara gammal som synden.
Vi måste börja någonstans. Vem vet?
Tjejer. Har agenturen skickat er?
-Är det du som är Björn? -Jag bad om blondiner.
Jag har hört om dig från en tjej som sparkades från blodbanken på 67th.
-Hon stal visst inte åt sig själv. -Har Tracy tjallat på mig?
-Vad fick hon för det? -Helt ärligt? 20 dollar.
-Det var nog inte äkta kärlek. -Vad vill ni? Jag är upptagen.
-Vi har bara några frågor. -Vi betalar.
Hela 20 dollar, din häxa?
-Vems är det? -Mitt. Det renaste ni har här.
Vi vill bönfalla en gud.
En gud? Menar ni en "gud"?
Ingen sysslar med sådant längre, stumpan. Gud finns inom dig.
-Kom, jag sa ju att han inte... -Jag har besvarat frågan. Ge hit.
Ge mig ett namn. På något annat väsen, som du.
Det där var fult sagt, jag är en människa. Vi utgör ingen klubb.
De är hemska, allihop. Småfolk är idioter, varulvar är våldtäktsmän.
Hamnskiftarna reste västerut på 50-talet.
Tack för upplysningarna. Vill du ha det här eller inte?
-Ge mig ett namn. -Okej, okej. Jag har ett.
De är ganska fina.
Det måste vara så här att genomgå Kolinahrritualen på Vulcan.
-Jag gillar din tröja. -Säger du det för att vara elak?
Nej, jag gillar din tröja. Jag ville gärna tala om det.
Då så... Ska vi gå och ställa till det?
-Ja. -Ja, definitivt.
Om det är en lamia så tänk på att det är en psy-magiker av rang.
Ja.
Jag säger ingenting till dig.
Vem tror du att du är? Jag vill bara ha en kork.
-Hej, stumpan. -Mamma?
Det är verkligen roligt att se dig. Jag är så ledsen.
Jag har verkligen saknat dig, gumman.
-Det är inte din mamma, Kady. -Jag är inte en idiot, Julia.
Julia... Jag förlåter dig.
-Jag vet vad du är. -Jag försöker ge dig en gåva.
-Ni behöver mig, båda två. -Min mamma är död, så lägg av.
Kan du läsa mina tankar, så vet du att vi båda bär kniv.
Doppade i guld och silver, och täckta av hajblod.
Snacka om att överdriva.
-Vi visste inte vad som var sant. -Jag hatar fint skolade tjejer.
Tala om det vi vill veta, så slipper du henne.
Va? Vad skulle jag ha som ni vill ha?
Se er omkring. Se på mig.
-Lamior tjänade en gudinna. -Före eldens födelse, kanske.
Vi vill bönfalla henne.
Vad rart. Men det är inte det ni vill.
Jag vet vad ni egentligen vill. Ni vill känna er hela.
Som du gjorde den där dagen när du delades upp i två Julior-
-och klev in i den där hissen och förlorade allt.
-Tyst. -Det kan jag ge dig.
-Ut ur mitt huvud. -Okej, jag ska gå rakt på sak.
Hon är död. Alla är döda.
Ni kan tillbe gudarna hur mycket ni vill. Ingen kommer att höra er.
Vi går. Kom.
Den allmänna uppfattningen verkar vara att Gud är död.
-Det godtar jag inte. -Lamian verkade rätt övertygad.
Hon var ett bittert, utsvultet monster.
Att gudarna har övergett henne betyder inte att de inte finns.
-Finns det något annat vi kan göra? -Inte ännu.
-Vad gör vi, då? -Jag vet inte, Julia.
Vad ska jag säga? Att jag ger upp mina försök att åtgärda det här?
Nej, vi kämpar på, okej? I alla fall jag. Ni gör som ni vill.
Jag ska ingenstans.
Det är trots allt min lägenhet.
-Du blöder lite. -Det förklarar smärtan.
-Är det en resenärsgrej? -Det är en grej som tystar röster.
-Det klår nog det du snortade. -Marginellt.
Vi lyckades på alla plan.
-Synd att vi måste återställa dem. -Jag håller med. Känslor är skit.
-Nu får vi det här överstökat. -Okej. Botten upp.
Quentin... Quentin, jag älskar dig så mycket. Det vet du, va?
Ja, det gör jag. Jag känner mig... Jag är typ alldeles ensam.
-Varför är vi inte vänner längre, El? -Vi är bästa vänner.
Snälla, kan vi vara ärliga mot varandra i fem sekunder?
Ärligt talat... så är jag glad om jag slipper.
-Du bryr dig inte om mig. -Struntprat.
Vi ska resa till Fillory för att rädda allt.
Allt kommer att bli bra. Precis som förr, fast ännu bättre.
Nu måste du komma i kapp.
Pappa har redan druckit tre glas, Bambi.
-Jösses... Mitt huvud. -Jag kunde inte ens sova.
-Flaskorna var en dålig idé. -Jag hatar allt. Jag hatar luft nu.
Du lider av depression. Det här kan få dig att...
Begå självmord? Plover hade säkert kommit åt mig först.
-Vi borde göra det utan flaskor. -Du kan säkert lära dig det.
-Jag pratar om oss alla. -Alla är inte som du, Alice.
Okej. Du är bakis. Du menade det nog inte så illa som det lät.
Förlåt, men ibland verkar du inte höra hur du själv låter.
-Jag sa bara att vi borde försöka. -Det ser ut så här.
Jag försöker så gott jag bara kan.
Okej.
Om du inte är död...så lyssnar jag.
Oavsett vad...så finns jag här.
Jag vill göra gott.
Jag ber dig.
-Hej. Kommer de andra? -De pluggar fortfarande.
-Vad gör du? -Försöker bli kvitt flaskan.
-Samma här. Hur går det? -Inget vidare hittills.
Men vinflaskan vet att dess dagar är räknade.
Sätt dig ner. Kom i zen-stämning.
Varenda krigare genom historien har lärt sig det.
Jag slår vad om att många av dem var sexiga och problemtyngda.
Vi fixar det här.
Julia.
Jag är visst inte så död, trots allt.
Ingenting har någonsin varit bortkastat, Julia.
Allt har haft som syfte att föra dig närmare mig.
Leta upp mig.
Nära bron...
...finns det en man som har tjänat mig i tusen år.
Ge honom tre gåvor. Han visar vägen.
Sedan kommer jag till dig... min vackra dotter.
Herrejäklar!
Nu krängde den väl till, va?
Hej. Jag tog med den här i fall du vill ha den.
Inte ännu.
Det har gått 3,5 timmar. Vi är sena.
Det var värt det.
Skål för att ha kommandot.
Okej.
Minns du den där våren vid foten av bergen i Fillory?
Vid Chatwins fors.
Jag trodde inte att du kom ihåg böckerna.
Rupert var väl skadad? Källvattnet läkte hans ben.
-Tror du att böckerna är sanna? -En del bra saker måste vara det.
Jag hoppas i alla fall det. Hur så?
För att min lever troligen är i risigt skick.
Med det sagt, så är vinet slut.
"Med det sagt, så är vinet slut"?
Jag går väl själv, då.
Skål.
Ni två, alltså.
-Förlåt! -Ingen fara.
Tack för påminnelsen om att det finns där.
Okej, nu är det din tur. Du klarar det.
Vi ska till Fillory...!
Åh, herregud.
Du är Toto och du är Dorothy.
-Och jag är de flygande Mupparna. -Ett steg.
Surikaterna. Nej, vänta. Det var inte det jag menade.
Jag tror att han slocknade.
Äntligen.
Han... Han pratade om Chatwins fors.
Ska vi vara ärliga, är det mycket mer på tok med Eliot än ett brutet ben.
Ja, men...
Källan inte bara läkte Ruperts ben.
Den helade honom. Hela honom.
Det är grejen med dig, Q. Du tror verkligen på magi.
-Det gör alla. -Nej.
Vi vet att den är verklig, men du tror på den.
Du bara älskar den, så enkelt är det.
Vet du vad? Jag har aldrig älskat något på det viset.
Det är inte sant.
Fillory kanske kan hjälpa honom.
Han mår inte bra och han bryr sig inte.
Det är ingen fara. Vi ska göra vad vi kan.
Jag lovar.
Text: Anna-Karin Strobel Lando www.sdimedia.com